DÁMA V MODRÉM GUMÁKU

	Na četnickou stanici ve Zlíně se dostavil v podvečer první májové neděle v roce 1938 slušně oděný muž, který zde hlásil zmizení peněženky s obnosem 3.805,- Kč. Štábní strážmistr Leopold Shejbal, který měl na stanici pohotovostní službu, si od oznamovatele vyžádal jeho osobní doklady. 
	Martin Vážka, soukromý úředník z Brna začal poté líčit, jak ke zmizení peněženky došlo. Je starý mládenec a svůj volný čas tráví s různými ženami. Dnešní den trávil s asi 20 let starou dívkou, plnoštíhlé postavy, velkých hnědých očí a zlatých vlasů. S dívkou, která nosí modrý gumový svrchník, se seznámil včerejšího dne v jednom zlínském parku a dohodl si s ní nedělní výlet automobilem do Trenčína. Ráno si najal a předem zaplatil řidiče s postarší pragovkou a dívka se k nim přidala na předem smluveném místě ve Zlíně. Po procházce Trenčínem a obědě v jednom místním hotelu pragovka vyrazila na cestu zpět. Zhruba deset kilometrů od Zlína požádal Vážka řidiče, aby zastavil, neboť chce slečně natrhat šeříky v nedalekém lesíku. Po zhruba hodinovém marném hledání šeříkového keře se vrátili k vozidlu, které je odvezlo do Zlína. Dívka odmítla pozvání na večeři a požádala o zastavení na zlínském náměstí. Vážka se nechal odvézt do hotelu kde bydlel a šel zde na večeři. Při placení automaticky sáhl do náprsní kapsy, ale peněženka byla pryč. Zaskočen se číšníkovi s omluvou legitimoval a ptal se na četnickou stanici. Peněženku měl v kapse pláště ještě před zastávkou u lesíka. Její ztrátu v automobilu rezolutně vylučoval. 
	Shromáždivší se další tři četníci šestnáctimužové zlínské stanice, bydlící ve zdejších kasárnách, poslouchali se zaujetím úředníkovu nedělní příhodu. Jeden z nich, strážmistr Miloš Hybler onu dívku, chodící ladným krokem několikrát ve městě spatřil a pojmenoval si ji pro sebe jako "dámu v modrém gumáku". Štábní Shejbal věc uvážil, učinil do staniční služební knihy několik poznámek a rozhodl o následujícím postupu. Strážmistr Otto Jedlink půjde s poškozeným vyhledat řidiče pragovky a provedou prohlídku vozidla. Strážmistr Hybler půjde pátrat do míst, kde spatřil "dámu v modrém gumáku", aby zjistil, o koho se jedná.
	Řidič pragovky, kterého si Vážka již několikrát najal na výlety se slečnami, byl poněkud překvapen, když se jeho zákazník u něho doma objevil ne ve společnosti slečny, ale četníka.  Ochotně otevřel automobil, ale peněženka v něm nalezena nebyla. Vážka se však polohlasem svěřil strážmistrovi, že s tím "hledáním" šeříku to bylo trochu jinak. Se slečnou na kraji lesíku usedli a on předtím galantně rozprostřel svůj svrchník jako koberec. Tím se však situace měnila, neboť peněženka mohla z pláště vypadnout u onoho lesíka. Majitel pragovky ochotně nabídl, že oba muže na uvedené místo zaveze. Ve světle služební elektrické svítilny však byla v blízkosti lesíka objevena pouze uválená tráva, ale úředníkova peněženka zde nebyla. 
	Při návratu do Zlína spatřili strážmistra Hyblera, kterému se mezitím podařilo zjistit, že ona "dáma v modrém gumáku" se jmenuje Helena a že bydlí v Jasenici nedaleko Valašského Meziříčí. Ona jediná zná záhadu zmizelé peněženky! Vážka požádal řidiče, zdali by ho ze staré známosti neodvezl s tady pány četníky na dluh do oné vesnice. Plně obsazená pragovka obtížně zdolávala řadu valašských kopců a před půlnocí její řidič zastavil v obci Jasenice.
	Obyvatelé obce byli nočním příjezdem automobilu a ještě k tomu se dvěma četníky velmi překvapeni. Nejvíce však byla překvapena dívka plnoštíhlé postavy, hnědých očí a zlatých vlasů oblečená v obnošeném županu. Krádež peněženky rozhodně popřela a nepřiznala se k ní ani pod pohrůžkou vykonání domovní prohlídky. 
	Otec Heleny Fišerové vypadal jako velmi slušný člověk a proto byl četníky přibrán na pomoc. Sdělil, že Helena slouží v Piešťanech a že v noci přijela domů k rodičům autem na kratší dovolenou. Poté co mu byly četníky sděleny důvody podezření proti jeho dceři, roztřásl se a beze slova odepnul řemen a bil jeho přezkou Helenu hlava nehlava. Přestal až na důraznou výzvu strážmistra Hyblera, neboťjinak by ten starý poctivec nezdárnou dceru snad umlátil k smrti. 
	Helena po uklidnění začala vyprávět četníkům svůj příběh. Sloužila v Piešťanech, ale pro menší poklesek byla ze služby propuštěna. Jelikož se bála přísných rodičů, neodvážila se vrátit domů a toulala se v okolí Zlína. V sobotu utratila poslední korunu ze svých úspor a tak jí Vážkovo pozvání k výletu přišlo vhod. Při "odpočinku" u lesíka nahmatala v rozloženém svrchníku pana Vážky jeho peněženku, kterou ukryla ve svém gumáku. Po návratu do Zlína si najala automobil, který ji odvezl na údajnou dovolenou k rodičům. Doma peněženku ukryla v posteli svých rodičů, neboť se domnívala, že u osob příslovečných v okolí svou poctivostí ji nikdo hledat nebude. 
	Peněženka byla na uvedeném místě skutečně nalezena a chybělo v ní z původního obsahu necelých 200,- Kč, které Helena zaplatila za jízdu domů. Její rodiče dobrovolně uhradili Martinu Vážkovi chybějící částku.
	Helena Fišerová alias "dáma v modrém gumáku" byla pro spáchaný zločin krádeže udána okresnímu soudu ve Zlíně.